HOLLYWOOD CLASSIC ENTERTAINMENT uvádí
Pane Georgi, pomozte nám!
- Pomozte nám! - Promiňte.
Ty zasranej hajzle!
Kurva!
Nadio.
IZOLACE
Ahoj. Jmenuji se George Cinders a jsem prezidentem Palisade Defence.
Máme slušně našlápnuto ke svobodě
a odpískání teroru.
Tvrdě pracujeme, abychom vám přinesli nejdokonalejší technologie.
Piš si. "Poblahopřát Georgeovi k úžasnému výkonu."
Ne, "úžasnému" vymaž, hoď tam "báječnému výkonu".
Už 75 let dodáváme největším národům světa
ty nejmodernější zbraně.
Takže, vidíte-li tento symbol, víte, že jste v dobrých rukou.
Pobočky máme v New Yorku, Londýně, Tokiu, po celém světě.
Kruci!
Pojď, holka. Pojď. Jo.
- Co to děláš? - Objednávám si dárek k narozkám.
Lidi, můžeme se umírnit v hovoru, prosím?
Záleží tu někomu na naší obchodní strategii?
Tady ano.
A co naše pozemní mina CRM-114, Parťák každé čety?
Jak uvedl časopis "Vyhláška":
"Za poslední léta nejpozoruhodnější výkon na poli maskovaných zakončení."
Zbraně, jimž můžete důvěřovat.
Protipěchotní zařízení, na které se můžete spolehnout.
Důvěra a spolehlivost, to je Palisade. Zatímco k vám hovořím,
náš tým oddaných jedinců projíždí východní Evropou
a přináší vám vzkaz od Palisade.
- Nenajdete větší nadšence. - Richarde,
proč jsou všichni herci v tom spotu bílí?
- Nejsou všichni bílí. - Přesněji, blonďáci.
Shoda náhod, nic víc.
Takže kdyby byli všichni černí, byla by to taky shoda náhod?
Hele, co máš za problém?
Natočili jste náborový spot pro Hitlerjugend.
- Richarde, Richarde. - Vidíš!
Tady ho máš, hele. Co je zač, ten albín?
A zde vidíte model P40, verze pět.
Ano, velice ohleduplné.
To není vtipné, Harrisi.
Svoboda, demokracie, spravedlnost.
S Palisade Defence válku s terorismem vyhrajeme.
- O tom pochybuju. - Děkuju, Harrisi.
Je něco s elektrikou. Asi zkrat.
- Požární technik nastupuje! - Gordone, sednout.
Technik sedí.
- Nekouřit! - Ano, já vím.
Žádný cigára! Bob Marley! Bob Marley!
Billy, jaký je plán?
George nás bude čekat na chatě a jídlo taky.
- Dobře. A ty věci na paintball? - Jsou v hnědé tašce. - Fajn.
50 dolarů, když přestaneš mlaskat.
Koupil jsem od ochranky na koncertě pár houbiček.
Dal jsem mu 20 euro a koukej, kolik toho je.
- Vypadaj hrozně. - To proto, že jsou kouzelný.
Jak víš, že je nesebral někde u cesty a neprodal ti je?
Ne, jsou pravý. Poznáš to podle nožiček.
- Jestli je sníš, budeš mimo. - Ne, tyhle už jsem měl.
Dostanou mě do naprostý pohody. Uvidíš sama.
A jestli se pleteš?
Pak si to budu rozdávat s cínovým panáčkem.
- Co to má do háje bejt? - Dobrý?
- Dobrý, Jill? - Jo.
- Přes cestu je strom. - Potřebuje někdo ošetřit?
Já tak za 20 minut.
Můžeme jet tudy.
Proč ne? Já vám nerozumím. Ta cesta je v pohodě.
Jo, ale ty dvě cesty se tady zase setkají. Vidíte?
Je to jenom objížďka!
Do toho, Richarde.
Tak dost, to už by stačilo.
Nebudu tolerovat takové neprofesionální chování. Slyšíte?
Najali jsme vás, abyste řídil, tak budete řídit, kámo.
Je to jasné?
Skvělý manažerský schopnosti, Dicku. No vážně, světová třída.
Já vím, že na mapě to vypadá blízko, ale záleží na měřítku.
- A jaké je měřítko? - To tu právě není.
No, co palec to míle, ne?
- Ne. - Předpokládejme, že jo.
Předpokládat můžeme, ale jistější je to vědět.
Všechny mapy jsou jeden palec jedna míle.
Já podle tebe neznám mapy?
Ne. Jsem si jistý, že v mapách čteš dokonale.
Jenže palec může být i dvě míle nebo deset.
Lidi, já se loučím. Jedu zpátky na hotel.
- Ne, nic takového. - Pak mi ukaž tu chatu.
Chata je asi míli po téhle cestě.
Počkej moment. Ty mě neposloucháš. Já pěšky nikam nejdu!
Dost hašteření, bando. To je víkend na utužení kolektivu.
To řekni Richardovi, protože z toho dělá víkendovej výšlap.
Kam to, sakra...? Počkej. Zastav! Stůj!
No tak, promluvme si. Zastav, ty tupče. Do prdele!
Zastav...
Neblbni!
Sakra!
Co to bylo?
Pardon.
Nejspíš jenom medvěd.
- Jenom medvěd? - V Maďarsku medvědi nejsou.
- Jseš si jistej? - Ano.
Tedy za předpokladu, že jsme v Maďarsku.
Pokud jsme už v Rumunsku, tam medvědi jsou.
No a v Srbsku, to nevím.
To je moc zajímavý. Musí medvědi na hranicích zastavit?
Chci říct, existuje nějakej druh pasový kontroly medvědů?
- Pozor na jazyk, mladý muži. - Nebo co?
- Prosím vás. - Ne. Nebo co?
- To bylo mnohem dál. - Výborně.
Jestli to byl medvěd, což nebyl, tak šel pryč. Jdeme.
Já myslím, že bychom se měli držet silnice.
Ne, tudy to bude rychlejší. Pohyb.
Já jdu s Richardem.
Asi jsem se pochcal.
- Cože? - Mám pocit vlhka.
Vypadáš suše. Sahat na tebe nebudu.
- Nachcal jsem si do trenek. - Já myslím, že ne.
- Co je s tebou? - Cejtím mokro.
V pohodě. V pohodě.
Dobře, takže... vezmeme-li v potaz, že palec není míle,
jaký je nejhorší scénář?
Palec je tisíc mil.
To je Steve.
Jestli si z nás střílí, tak má problém.
Ale ne.
Musím zůstat u tašek.
Steve, jseš v pořádku?
Ježíši.
Steve?
Někoho jsem viděl.
Koho?
Já nevím.
Co se stalo?
Stala se ta nejpodivnější věc.
Hodně se mi chtělo chcát, tak jsem si sundal kalhoty.
Víš, to divný vlhko, nechtěl jsem dostat vyrážku.
Právě jsem si chtěl ulevit a v tom jsem zahlíd chlápka s kuklou
a kufříkem. Ne, spíš cestovní taškou.
- A pak jste přišli vy... - Steve.
- Ano? - Ty houbičky.
- Jaký houbičky? - Cos snědl. Jseš sjetej.
- Dohlídni na něj. - Jo, jo.
Hele.
Vím, že jsme kámoši...
ale jestli se mi ještě podíváš na ptáka, nakopnu tě.
O čem to mluvíš? Já ti na pinďu nekoukal. Teda na ptáka.
Otoč se, úchyle.
Tak, přátelé, úsměv nasadit.
- Není nádherná? - Je to díra.
- Cos čekala, Hilton? - Hilton by byl fajn.
- Jsme na venkově. - Nechceš tady zůstat, že ne?
- Dneska bych přespal i v jeskyni. - Tam by ses hodil.
Někdo tam je.
Jo, to už jsi říkal. Pojď. Pojď.
- Tohle není to místo. - Je to to místo.
Tohle evidentně není ten barák.
Je to ono, a basta. Billy?
Na mapě je vyznačená jen jedna chata,
- takže myslím... - Děkuju.
To je jen... vstupní hala.
Tahle chata je úžasná.
Steve. Je to jen provaz. Jenom provaz.
"Milý týme, jako velký dík za několik posledních týdnů na cestách
vás já a George srdečně zveme na týmový víkend
na právě získané firemní nové luxusní chatě."
Luxusní chatě.
Dobře... poslouchejte mě.
Nejsme tu na dovolené. Nám jde o obchod.
A podobné týmové víkendy, ať se vám to líbí, nebo ne, obchodu prospívají.
Ano, ano!
Tohle je přece šance se dobře vzájemně poznat.
Samozřejmě, že si užijeme i zábavu.
- Paintball, orientační běh... - Stavění mostu. - Stavění mostu.
Je naší povinností si tenhle víkend pořádně užít.
Očekávám spolupráci.
- Richarde, mám nápad. - Ne...
Na co začíná slovo "tým"? Na TÝ.
A ty...
A ty... ty...
A ty...
Je tam jedno dlouhý "tý".
Ano.
Tatínek nás na Cambridge nemohl dostat všechny, co, Harrisi?
George chce, abychom tvořili co nejlepší možný tým.
A pokud to znamená trochu víc se do toho zakousnout, prosím.
Přijde vám to tu jako díra? Tak se na to dívejte takhle.
Možná to tak má být. Stály přede mnou větší výzvy.
Pojďme tedy vzít i tohle jako naši výzvu.
Vysvětli mi, jak mi pobyt v takovýmhle pajzlu
pomůže prodat miny?
Dobrý?
- Chci jen, abys nebyl pořád tak spokojenej. - Snažím se být pozitivní.
Ne. Jseš jak pes uvázanej k topení, co vrtí ocasem.
To nebyl kompliment.
Podívej se po generátoru, jo?
Máš v tašce žárovky, Gordone?
Jo. Dej mi dvě vteřiny.
Haló?
Ne.
- Měl bys ses jít vyspat. - Máš pravdu.
Maggie?
Čekám tu na tebe, Richarde. Chci, abys mě vošukal.
Vážně?
Tedy, to bych rád.
Vraž mi ho tam a nešetři mě.
Dobře.
Ale... neotočíš se?
Maggie?
Skvělý manažerský schopnosti. Světová třída.
Nemůžu tomu uvěřit.
Nevěděl jsem, že se Palisade tak angažovali ve východní Evropě.
Děláš si srandu?
- Kdes to vůbec vzal? - Našel jsem to vedle generátoru.
Jsou tam toho stohy. Všechno sovětský.
A proto myslíš, že tu byl ústav?
- Všechno tomu nasvědčuje, ne? - Jakej ústav?
Nese se bašta. Mohla bys dát ty papíry pryč, Jill?
A teď koukněte... na tohle.
Opatrně, je to horký.
Voní to docela dobře.
- Dáš si? - Ne, díky. Nemám hlad.
Dobrá, vy ostatní, pusťte se do toho. Je dost pro všechny.
Jill, vyndala bys pár lžic, prosím?
- V pohodě? Všechno dobrý? - Jo, nevotravuj!
- Ještě v tom jedeš? - Ne. Proč jseš nahá?
- Harrisi, co je s tím ústavem? - O co tady kráčí?
Harris je přesvědčený, že tu dřív býval blázinec.
- Fakt? - Ne.
Mluv, jaks to myslel?
Vážně chceš, abych ti o tom vyprávěl?
- Jo, já to risknu. - Dobrá, dobrá.
Ten příběh začíná před mnoha lety, až před první světovou.
Prosím, ne.
Kdy filmy byly němé a ženy dokonce ještě tišší.
Vláda dostává stížnosti od místních na zdejší blázinec,
tak vyšle inspektora, aby to ověřil.
Ten dorazí jednoho pozdního večera.
Co se tu děje?
Prý je všechno v pořádku, strážní souhlasí, že ho provedou kolem.
Ale strážní lhali. Všechno není v pořádku.
Ti pacienti jsou jak pominutí a volají na něj, ať je pustí.
V tu chvíli si uvědomí, co tu nesedí.
Pacienti převzali vládu a pozavírali doktory.
A jdou taky po něm. Snaží se jim domluvit,
ale s duševně nemocnejma domluva není.
A koho zavolali, aby zjednal pořádek? Nás.
Palisade vyslal svý hochy. Celý to tu zamořili nervovým plynem.
Byl to masakr.
Ale říká se, že jeden pacient to přežil,
odhodlanej zabít každýho zaměstnance Palisade, co se mu připlete do cesty.
Smrt Palisade!!!
Je pořád na útěku.
- To má být strašidelný. - No, tehdy bylo.
Věřte nebo ne, zrnko pravdy v tom příběhu je.
- To si piš, že je. - Jen zrnko.
Bylo to v devadesátých letech po rozpadu Sovětského svazu.
Místa jako tohle sloužila jako věznice pro válečné zločince.
Přesněji pro vojáky, kteří zabíjeli až příliš rádi.
Byli to opravdoví šílenci, co vyhladili celé vesnice.
Upalovali lidi zaživa. Napichovali hlavy na bodce.
Byli to divoši. Skvěle vycvičení divoši.
Jejich vláda je zavřela a snažila se je vyléčit,
ale bylo to k ničemu.
Pár jich uteklo.
A schovalo se v opuštěných budovách v okolí, ale ne na dlouho.
Pochopitelně je nezabil Palisade, byla to jejich vlastní vláda.
Ale my jsme dodali zbraně.
Jo, a Harrisi, pokud by někteří přežili,
na pomstu by ani nepomysleli.
- A na co by mysleli? - Jak přežít. Nenechat se chytit.
Byli to váleční zločinci, nezapomeň.
Promiňte mi, že jsem tu jediná při smyslech, ale tohle je chata.
Žádnej blázinec ani vězení, je to jen chata.
Je to chata sexu.
- Správně. - Vážně. Věřte mi.
V šedesátejch sloužily tyhle budovy jako nemocnice pro bohatý páprdy.
A všechny sestry byly nemravně vypadající kočky s velkejma kozama.
Každopádně, jak tu tak trčely, byly moc opuštěný,
takže to zkoušeli s těma tatíkama.
Jenže tyhle starý ubožáky už čekala zubatá.
Těm se nepostavil.
Takže si to musely rozdávat mezi sebou.
A jednoho dne se tu jak blesk z čistýho nebe objevil maník.
Mladej týpek, ztělesnění šarmu.
Pustily se za ním, chytily ho...
...a ošukaly.
Brals někdy v životě vůbec něco vážně?
Extázi a trávu, řek bych.
- Ahoj, všichni! Jak se vede? - Báječně.
Sladký sny?
Ano.
Harrisi.
Ahoj, Maggie. Ty nejíš?
Proč jste tak posedlí tím, jestli jím? Já nejsem vychrtlá!
Ne, ne, ne, máš pravdu. Já jen...
Budeš potřebovat sílu na společné hry.
Podle mě máš perfektní postavu.
A když říkám perfektní, nemyslím to v sexuálním slova smyslu.
Myslím dokonalá, zcela neutrálně.
Jako bych byl žena a říkala ti, že jsi dokonalá, chápeš?
Jen jako žena jiné ženě.
Kriste, ne že bych tím něco naznačoval.
Nebo že bych to měl za špatné. Nebo tak...
No... Já jsem...
Pokračuj, je to zajímavý.
Sakra.
Na bezzubý dásně jseš trochu mladej, ne?
Není můj!
- To není můj zub! - Možná je to koření.
Vypadá to jako koření? Budu zvracet.
- Mohl by být kraví? - Kráva se zlatou plombou?
Kdo dělal ten koláč?
Já ho nedělal, já ho našel.
- Co žes ho...? - No našel.
Tys našel koláč?
- Byl zabalenej. - To se mi ulevilo. Ježíši!
Ty nechutný prase!
Tak dost, uklidněte se všichni.
- Jill, pojď se mnou. - Budu zvracet!
Všem se omlouvám. Myslel jsem, že je to na uvítanou.
- Od koho? - To já nevím. Od George.
George by nepřinesl koláč.
Mohl se tu válet měsíce. Rozhlídni se kolem.
Pekl jsem ho celou hodinu!
- Měl na sobě návod k pečení? - Ne, ale je to koláč.
Jenže ne každej koláč se peče hodinu.
- Chceš říct, že je nedodělanej? - Jděte do hajzlu!
Jo, dobře, fajn. A je pryč. Hážu ho do popelnice.
Jo, bezva, hned je mi líp.
- Dobrou, zlato. - Dobrou.
Kruci.
Ahoj.
Hej, hej, hej, klid. Co se stalo? Co se děje?
Tam u toho okna stál chlap.
- Co se stalo? - Někoho jsem viděla. Kde mám inhalátor?
- Co se tu děje? - Viděla někoho venku.
- Koho? - Jak vypadal?
- Měl masku. - Nevzala sis mý houbičky?
- Sklapni. Máš něco na uklidnění? - Podívám se.
- Viděl jsi někoho? - Ne.
- Co si myslíš? - Ty jsi šéf, ty mysli.
- Možná se ti to zdálo. - Nic se mi nezdálo. Podívej se na mě!
Přes obličej měl masku! Nezdálo se mi to!
Něco jsem našel. Bylinkový.
Pojď, nikdo tady není.
Pojď!
Nejspíš se tu ometal někdo z místních.
A koukal do okna v prvním patře? Musíme odtud pryč.
- Já odcházím. - Rád tě doprovodím.
- Nikdo teď nikam nepůjde. - Co jsi našel?
Na stromech je dřevěná konstrukce, ale je dál od oken.
- Vidíte? - Takže následovně.
Vážení, zítra ráno vylezeme na kopec a zjistíme, jestli je tady signál.
Pak seženeme někoho, kdo nás odveze na hotel.
- Do toho, synku! - Skvělý nápad, Harrisi.
Ne, to není skvělý nápad. Každý, kdo odjede, se nebude mít kam vrátit.
- To je mi jedno. Jdu s tebou. - Jo, já jdu taky.
- Promiň, má pravdu. - Nemám udělat čaj?
Dobře, hele.
Jill, chci, aby ses na to vyspala.
A pak ráno, pokud se budeš cítit stejně,
něco vymyslím.
Cítím se stejně.
Dobře, poslouchejte mě. Billy, pojď sem, pojď.
Rozhodl jsem se.
Počkáme tu.
Počkáme tu, zatímco ty, Harrisi, vlastně ty a Jill,
půjdete nahoru...
Půjdete na kopec a tam najdete signál.
Seženete řidiče, který pro nás přijede.
Supr.
Rozhodl jsem se tak především kvůli našim nevelkým zásobám.
A... má to jednu podmínku.
Co budou pryč, zbytek party se zapojí do týmové hry.
Ano!
Skvělý.
Promiňte. Prosím o pozornost.
Než začneme hrát, musí být jasno, že paintball je týmová záležitost.
Takže žádní Rambové. Opakuji, absolutně žádní Rambové.
Super!
Super...!
- Jak jseš na tom s tím projektem? - Docela dobře.
A o co že to jde? O humánní miny, že jo?
Ne, nejsou to miny. Jsou to imobilizační jednotky.
Jasně. A dělají co? Jako že tě chytěj?
Připíchnou tě k zemi. Netrhají dětem nohy.
- Jsou humánní. - Jsou zlatej důl, to jsou.
Nechápu, proč v 21. století vyrábíme tak kruté zbraně.
I gilotina je proti nim humánní.
- Na tý není nic humánního. - Alespoň je okamžitá.
Na gilotině není ani nic okamžitýho.
Když ti useknou hlavu, tvůj mozek vnímá další dvě až tři minuty.
Chceš říct, že si jseš vědomej toho, že ti usekli hlavu?
Říkám, že když Marii Antoinettě usekli hlavu,
vnímala, jak letí do koše. Viděla z vlastního pahýlu vytékat svou krev.
- To není pravda. - Tohle je 100% biologickej fakt.
- Myslíš, že boural? - Nevím.
- Můj bože! - Musíme pro ostatní.
Nemůžeme ho tu jen tak nechat!
Nebo jo?
Neříkám, že se mi líbí někdo konkrétní.
Ale kdyby ano, nevěděl bych, co dělat dál.
- Randit v Anglii je složitý. - Angličanky nejsou složitý.
Koupíš jim Bacardi a rajtujou tě jak na dostizích.
Jo? Ale co když to není Angličanka?
Co když je to Francouzka nebo Španělka nebo...
...Američanka?
- Maggie? - Jo.
Co ty na to?
Nechci bejt nezdvořilej, ale spíš vytlačíš hovno z houpacího koně.
To jsem si myslel.
Dostal jsem tě! Vstávej, ty podvodníku!
Po Maggie jdeš jenom proto, že tě nechala holka.
Začínaj se ti plnit vejce.
Šílíš z toho.
Mate tě to. Máš pocit, že ji miluješ.
Máš pravdu. Beztak... má ráda tebe.
- Co to plácáš? - Běž, běž, běž!
Ahoj, kotě.
Vyhráli jsme. Jste mrtví.
Kulka nezasáhla životně důležité orgány. Přežil jsem zázrakem.
- Jdeme na to. - Odjistit.
Rozhodčí je tady.
Hezky jste se do toho pustili, bylo to báječné.
Tu a tam jsme ale porušili pár pravidel. Steve trefil Richarda a ten neumřel.
- Mě nikdo netrefil. - Někoho jsme trefili.
Dobře. Myslím, že někdo, a nechci hned ukazovat prstem,
si setřel barvu z vesty. A zde v pravidlech jasně stojí...
Tohle je válka. Neexistují pravidla.
Přestaňte! Dost! Přestaňte!
To je skutečně nebezpečný!
Když to schytáte do oka, vypadne jak pingpongovej míček.
To není legrace. To bolí.
Od jistých z vás bych čekal víc.
Gordone, nehýbej se.
Steve, jdi na druhou stranu. Rychle!
- Buď v klidu. - Sundejte to!
Nesmíš se hýbat.
Vyndej tu nohu.
- Teď! Vyndej ji! - Vyndej tu nohu!
Znovu!
- Ty zasranej debile! - Kurvadrát!
Už to bude!
Vyndej ji! Vyndej ji!
Dělej!
Bože! Dobře, Gordone...
Do hajzlu!
Musíme zastavit krvácení. Billy, sundej si pásek.
Budeš v pořádku. Musíš se uklidnit, Gordone!
Uklidni se! Musíme zastavit to krvácení.
Jsou všude kolem.
Co se to tady sakra děje?
Billy, chyť ho za ruku!
- Musíš mi to pomoct utáhnout. - Co to děláš?
Richarde, pomoz mi ho držet!
Steve!
Budeš v pořádku.
- Lidi, nasedněte do autobusu. - Stůjte! Dál už ani krok!
- Kurva, co se stalo? - Medvědí pasti. Jsou všude!
Chce nás zabít, jako zabil toho řidiče.
- Řidič je mrtvej? - Pojďte do autobusu, rychle!
- Pomůže nám někdo, prosím? - Co budeme dělat?
- Možná nás právě teď sleduje. - Tohle nám nepomůže!
- Co uděláme s jeho nohou? - Musíme ji udržet v chladu.
- Uvnitř je lednička. - Výborně, děkuju.
Ne, děláš si srandu?
Rychle!
- Honem! - No jo, no jo! Proboha!
- Rychlejc! - Rychleji už to nejde!
Musím mu něčím zakrýt tu nohu.
Harrisi, zpomal. Jedeš až moc rychle!
Podejte mi někdo něco na zakrytí tý nohy, proboha!
Kruci!
Jill?
A sakra!
Mám zlomenou ruku.
Billy.
Jill?
Musíme zpátky do chaty.
Musíme najít Jill.
Jill!
Potichu, neřvi.
Někdo zabil Harrise. Proč by neměl zabít taky Jill?
Teď se vrátíme na chatu,
zamkneme se a hned ráno vyrazíme.
Kam?
- To nevím. - Fajn, že jsme to vyřešili!
Hele! Pokud nemáš lepší nápad, jdeme zpět na chatu.
Palisade.
Položte ho.
Musíme se tady zavřít. Všechno zamkněte.
- Tohle je kravina. Totální kravina! - Tady jsme víc v bezpečí.
Nebudu tady čekat, až se objeví. Je to zasraná hovadina.
A co jako uděláme s Gordonem?
- Ponesu ho třeba sám. - Radši buďte oba zticha.
- Co když jsou ty historky pravdivý? - Ta moje ne.
Jaký historky?
Že tu byl ústav. Že někdo utekl. A ví, že jsme z Palisade.
- Jak by to mohl vědět? - Autobus. To není těžká hádanka.
Ty historky jsou nesmysl. Kdo vám to řekl? Jill? Harris?
Víte, kolik konspiračních teorií o zbrojovkách slýchávám?
- Ne, kolik? - Řeknu ti, kolika věřím.
Žádný. Jsme veřejná společnost.
Ve vedení jsou navíc členové obou našich vlád.
Ti by neudělali nic nemorálního.
Hádky nám nepomůžou. Jasný?
Říkals, že chceš, abychom byli jeden tým.
Teď je na čase začít.
Hele, sežeňte nějaký dřevo.
Musíme se pořádně zabarikádovat. Ano?
- Čím asi? - Já nevím. Koukni do Gordonovy tašky.
Kladivo a hřebíky s sebou asi netahá, co?
A do prdele!
Hodnej kluk.
Mám ňáký pilulky.
Jaký pilulky?
Extázi.
- Fajn. Užij si to. - Ne pro mě, pro něho.
Jak to myslíš?
Nebude mu po nich zrovna do tance,
ale na chvíli se mu uleví.
Tak jo.
Gordone.
- Vezmi si jednu. Pomůže ti. - Já prášky neberu.
To nic, zlato, tenhle tiší bolest.
- Uleví ti, uvidíš. - Spolkni ho.
Hodnej. To je ono. To je ono.
V pohodě?
Omlouvám se, že jsem vybuchl a tak.
To je v pořádku.
Poslyš, chci ti něco říct.
Někdy se chovám jako kretén.
Říkám věci, který bych neměl a...
Sakra, zapomněl jsem tu nohu v autobuse!
Promiň, brácho.
Miluju tě, Maggie.
- Jistě, Gordone. - Ne, vážně. Opravdu.
Myslím to vážně.
- To máš po té pilulce. - Ne, tím to není.
Já tě fakticky, fakticky, fakticky miluju.
A miluju i Jill.
Fakt, fakt, fakt, fakt miluju Jill.
- Steve, máš nějaký sedativa? - V tom nejedu.
Maggie. Říkal jsem ti, že tě miluju?
- Kam jdeš? - Na záchod.
To nevydržíš?
Ne.
Neboj, jsem hned zpátky.
Když ho nedostaneme do nemocnice, umře.
Možná bychom... ho tu měli nechat.
Co to říkáš?
Největší šanci na přežití máme,
když se my čtyři dostaneme na hlavní silnici pro pomoc.
A myslím, že je to nejlepší i pro Gordona.
Asi máš pravdu. Měli bysme jít.
Jít kam?
- Co se stalo? - Ty dveře byly zamčený.
Gordone?
- Gordone? - Billy, buď zticha!
Konspirační teorie?
Měli bysme jít zas nahoru.
Maggie?
Richarde?
Kurva!
Ježíši!
Jo...
Nechtěla jsem promarnit svou šanci ho zabít.
No, toho už se bát nemusíš.
Pojď, pojď.
Ani se kurva nehněte!
- Máme problém. - Nepochybně!
Myslím jinej problém. Došly mi náboje.
Koukejte odhodit ty zbraně!
Odhoďte ty zasraný zbraně, nebo vám ustřelím koule!
Pojď.
Stát. Stát!
- Co to děláš? - Nehýbejte se. Je to tu zaminovaný.
- Jak to víš? - Na jedné stojím.
CRM Parťák každé čety. Jedna z našich.
- Do háje. - Jo.
Kde je Billy?
Richarde, už jdou.
Dobře, jděte v mých stopách a pak se ztraťte mezi stromy.
Jděte.
Pojď.
Tady jsem!
Pojďte!
Tady jsem! Pojďte!
Smějete se mi?
Vás ten smích přejde, až sundám nohu tady z toho.
Ahoj, Maggie, Steve. Kde sakra jste?
Vy jste pan Steve? Nadia a Olga, jsme z eskortní služby.
Jo, pojďte hezky ke mně. Buďte mými hosty, vy zasranci!
- Tohle je ta chata? - Co to děláš?
- Byls u toho jezera? - Ano. - Jsou tam lodě? - Ano.
Fajn, sbal ty dvě a půjdeme.
Připraveni?
Jo.
Nehnu se odtud, dokud mi někdo neřekne, co se tu sakra děje.
Georgi,
v patách je nám asi pět zasranejch magorů, co se nás chystaj oddělat.
Takže nám buď pomoz, nebo jdi do hajzlu!
Když říkáš magorů, koho tím myslíš? Teroristy?
- Říkej jim, jak chceš. - Pojďte. Není čas.
Stůjte. Nebudeme utíkat.
Konečně budu moct předvést tohle.
Ukážete mi ty "teroristy", a já je zabiju.
- Tímhle to pěkně schytaj. - Hezký!
Jsou to ty parchanti?
Dobře, ustupte.
Steve?
Steve!
Kde jsi?
- Steve! - Maggie?
Jsem chycená do pasti!
Steve, už je tady!
Můj bože.
Ne!
Bože! Steve!
Steve! Ne!
Prosím!
Nech mě!
Steve! Steve!
Tohle bude bolet.
Steve!
Haló. Haló. Mluvíte anglicky?
- Anglicky? - Ano, anglicky.
Musíte... poslat... pomoc.
- Pošlete pomoc. - Ano. Počkejte, prosím.
Tak pojď, ty hajzle!
Dáme čtyřku?
Brickbox Digital Media 2007